Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu - för bättre texter
Papua Nya Guinea och Indonesiens öar.
Här formar vulkangaser undervattensfontäner...
...och det väller fram en massa liv i havet.
Korallreven som omger de här öarna utgör kärnan av Koralltriangeln.
Här bor det fler havsdjur än nån annanstans på Jorden.
Så många arter bor här att alla kan överleva-
-om man skiljer sig från varandra.
Den här valpliknande varelsen är faktiskt en epåletthaj...
...som bara lever i Koralltriangeln.
Den är inte så bra på att simma, så den föredrar att kravla sig fram.
Wobbegonghajen ser ut som en ryamatta...
...tills den rör på sig.
Maskerade jägare behöver nästan oändligt med tålamod.
Middagen måste komma till dem.
En stor tångulk hoppas att ett stim av sweepers...
...misstar den för en svamp.
Krokodilfisken smälter in i revet alldeles utmärkt.
Den här gången hade den blå frökenfisken tur.
Men turen blir inte långvarig.
Tångulkar finns i alla färger.
Det kan vara väldigt dumt att gömma sig under en.
Stenfisken är så charmlös som en fisk kan vara.
Den har knappt inget att vara rädd för.
Det är den giftigaste fisken på Jorden.
Den kan vänta i flera dagar på en oaktsam fisk...
...som ska simma förbi sin stora och fula mun.
Det måste vara frustrerande efter all den väntan.
Men de flesta giftiga varelser här är inte fiskar.
Det kännemärket tillhör havsormen.
Deras gift är mycket giftigare än en kungskobras.
Likt andra ormar, andas de här luft...
...men de kan dyka 30 meter och stanna under vatten i flera timmar.
Havsormar blir alltmer ovanliga. Även här i Koralltriangeln.
De flesta har blivit plånböcker, skor eller handväskor.
I Koralltriangeln är det mestadels mangroves längs strandlinjen.
Alla träd skyddar ön mot erosion-
-och är ett skydd mot stormar och till och med tsunamis ibland.
Mangroverötternas fångar sediment som spolas ner från ön...
...och skyddar korallrevet från att bli igenslammat.
Många varelser bor i rötternas skugga.
Ett stim av randiga pansarmalar äter av algerna som växer på rötterna...
Bottenslammet stannar kvar i vikarna-
-som formar vidsträckta slätter av organist skräp, sand och dynga.
Tror du att inget kan bo här, kan du bli förvånad.
Pansarmalstimmet rör sig över bottnen likt en våg...
...när fisken längst fram äter simmar de bakom förbi.
Som de flesta av djuren som bor här, gömmer sig stingrockan under sanden.
Jag kan se din svans, grabben.
Smörbulten är bra på att hålla utkik, men inte bra på att bygga grottor.
Han lämnar arbetet till sin partner och personliga entreprenör...
...den nästan blinda räkan. Relationen kallas " symbios".
Båda tycker att de har en bra överenskommelse.
En krabba letar efter sin egna symbiospartner.
Han är glad över att hitta en manet som han bestämmer sig för att bära som hatt.
Det här är en kärlekstriangel. Som består av bläckfiskar.
De två små är hängivna hanar.
Honan är den stora, men de skulle aldrig säga det.
De kan simma bra men föredrar att springa över bottnen...
...på toppen av deras tentakler.
Deras parningsbeteende består mer än att kyssas på kinden.
Hanen ger honan ett litet paket.
Han försöker i alla fall.
Det är en helt annan femma om hon accepterar den eller inte.
Det var allt som var.
I bukten, lägger några revbläckfiskar sina genomskinliga äggkapslar.
Hanar svävar i närheten när honan sakta närmar sig-
-och förenar sig till sällskapet.
Om cirka tre veckor kommer äggkapslarna att brista...
Var och ett kommer att släppa lös juvel-liknande bläckfiskar.
Bläckfiskarna kommer sen att driva över den sandiga slätten...
...för att se om de klarar sig.
Ett fält av havsålar syns över hela havsbottnen.
Vissa är längre än 1,8 meter...
...de sträcker på sig för att äta upp små djur som glider med strömmen.
Ovanför revet, ett stim av ciklider letar efter föda i korallrevet.
På eftermiddagen, samlas de över en håla i sanden...
...som är deras hem.
Den mörka varelsen som dyker upp är en vuxen ciklid.
Dess närvaro kan vara en signal, som säger att alla ska komma hem.
Innan de ska sova, har ynglen en viktig uppgift:
De måste mata sina föräldrar.
De vuxna cikliderna lämnar aldrig sin håla...
...och vad de äter är ett mysterium.
Vissa forskare tror att ynglen matar sina föräldrar med utsöndrat slam.
Andra tror att föräldrarna överlever genom att äta några yngel varje kväll.
När mörkret faller på beger sig revbläckfisken ut på jakt.
De kommunicerar med färger, mönster och struktur.
Deras förmåga att sväva...
...hjälps till av en kalciumkarbonat- struktur under huden.
Broskbenet ger varelsen flytförmåga.
Bläckfiskar är aggressiva jägare.
De slår till med en otrolig hastighet...
...och skjuter ut ett par tentakler.
En genomborrad tunga täckt av rakbladsvassa tänder...
...väntar på att få tugga sönder fisken.
Söder om Koralltriangeln ligger den största levande konstruktionen...
Australiens barriärrev.
Den nya delen av barriärrevet började att växa för 12 000 år sedan...
...i slutet av förra istiden.
Då var havsytan 120 meter lägre än vad den är idag.
När isen började att smälta, ökade vattenmängden i haven.
Koraller växte på koraller...
...vilket skapade undervattensberg av kalksten eller kalciumkarbonat.
Koraller växte genom kombinationen av koldioxid och solljus.
Balansen av koldioxid i vår atmosfär är livsviktig...
...speciellt för korallrev och varelserna som kallar dem hem.
Alla varelser är beroende av varandra, på ett eller annat sätt.
Den här havsabborren är redo för sin skönhetsomgång.
När man är en havsabborre, behöver man all hjälp man kan få.
Städfisken står för en vänlig tjänst.
När den får en ansiktsbehandling äter städarna parasiter...
I utbyte, motstår fisken frestelsen att glufsa i sig dem.
Ytterligare en bra överenskommelse.
En kronmanet pulserar sakta...
...den tvingar in små djur genom dess stingande tentakler.
När maneten kommer med strömmen, ansluter sig korallfiskar.
Även om de får ont i läpparna.
Vissa varelser nöjer sig inte med att smaka.
Gröna havssköldpaddor älskar att fylla sina magar med giftiga maneter.
När sköldpaddan slukar sitt byte...
...sluter den sina ögon för att skydda sina hornhinnor.
På den östra kanten av det stora barriärrevet blir havet djupt...
Många varelser samlas här på undervattenssluttningarna.
En nautilus guppar mot djupare vatten.
Dess skal innehåller gasfyllda kammare som klarar av enormt tryck...
...och dess primitiva öga är som ett knappnålshuvud.
Som korallrevet självt...
...är dess tåliga skal gjort av kalciumkarbonat.
En gång, regerade 2000 arter av nautilus över havet.
Det var långt innan dinosaurierna strövade omkring på planeten.
Klimatet ovanför och i havet har förändrats många gånger sen dess.
Idag lever bara sex arter av nautilus.
Förändringar i klimatet kan utrota arter som inte kan anpassa sig.
Koraller behöver koldioxid för att växa...
...men vi släpper ut så mycket i vår atmosfär...
...att temperaturen stiger.
Om havsvatten blir för varmt, blir korallreven blekta och dör.
Ännu farligare är ett nytt hot som kallas "försurning".
För mycket koldioxid hämmar bildningen av kalciumkarbonat...
...det korallreven är gjort av och skalen av nautilus.
Skelettet av tusentals andra arter.
Många djur kan dö ut. Korallrev kan börja att försvinna.
Med stigande temperatur, kan många arter resa söderut till kallare vatten.
Vikvalen spenderar vintern i det stora barriärrevet.
På våren simmar den söderut till det kalla vattnet i antarktiska oceanen.
Cape Catastrophe - södra Australien.
I de här kalla vattnen lurar ett uråldrigt havsmonster...
...en av havets mest magnifika jägare...
Vithajen.
De når ofta en längd på över fem meter.
En så stor haj kan väga mer än ett ton...
...och kan lätt sluka ett sjölejon på 90 kilo.
Sjölejon måste alltid vara på sin vakt.
Världens största stingrockor jagar också här-
-de letar efter kräftdjur som gömmer sig i sanden.
Stingrockorna reser ofta med sitt egna följe, en grupp fiskar...
...som är redo att skrämma ut små djur från sina gömställen.
För det mesta ignorerar hajen stingrockan.
Men inte jämt.
Vithajar påträffas ofta med svansar från stingrockan i deras gap.
Australiensiska sjölejon är bland de ovanligaste havsdjuren.
De har jagats obarmhärtigt och nu återstår bara cirka 10 000.
De verkar vara de mest bekymmerslösa varelserna.
Men när temperaturen stiger...
...kan djuren i södra Australien inte röra sig längre söderut.
I de här grunda trädgårdarna samlas jättebläckfiskar för att yngla av sig.
De är de största bläckfiskarna i världen.
Hanar kan ibland bli över en meter långa.
Stora hanar konfronterar varandra, tävlar om honor...
...och gömmer sig i den gula svampen nedanför.
De här konfrontationerna resulterar sällan med våldsamheter.
Istället blåser hanarna upp sig och ser så skräckinjagande ut som möjligt...
...för att sedan vilja strida...
...med aggressiva uppvisningar av färger och mönster.
När de stora hanarna tävlar klär de mindre ut sig till honor.
Med sin feminina charm glider de förbi jättarna obemärkta.
Honorna tycker att de transvestit- klädda hanarna är attraktiva.
De är förvånansvärt framgångsrika älskare.
Jättebläckfiskar parar sig i några minuter, ansikte mot ansikte.
Drivkraften att hitta en partner är stark men den här bläckfisken är hungrig.
Krabbans vassa klor får bläckfisken att tveka.
Ingen gillar att bli nypt i ansiktet.
Men en middag som består av krabba verkar värt det.
En hona har lagt sina ägg i en klyfta nedanför korallrevet.
Det här är hennes sista handling.
De kommande veckorna...
...kommer alla vuxna bläckfiskar att dö.
Jättebläckfiskar lever bara i två år.
Men de här har lämnat sitt arv. Om fyra månader kläcks äggen...
...och en ny generation av jättar kommer att ärva den här trädgården.
Svärmar av räkor rör sig över revet likt en tjock dimma.
Det är många som äter de här räkorna.
En är bland de mest bisarra varelserna i havet.
Havsdraken är en av tre arter som existerar.
Den driver framåt genom att använda små genomskinliga fenor på ryggen...
Draken slukar sin mat med en lång, rörformig nos...
...som är utformad för att fånga räkor.
Den andra draken som bor här trotsar den mest uppfinningsrika fantasin.
Flikfisken.
Han har gjort kamouflage till ett enastående mästerverk.
Flikfiskar stannar ofta hemma.
De här varelserna är inte gjorda för att simma fort eller långt.
När klimatet förändras...
...har undervattensträdgårdar i södra Australien börjat att dö ut.
När trädgårdarna försvinner måste flikfiskarna göra likadant...
Men det finns hoppfulla tecken om att större förändringar sker.
Det är en förändringen inom oss.
Vi verkar ta ansvar för förändringarna som vi har orsakat vår atmosfär...
...våra hav och vår planet...
Vi vet vad vi måste göra.
Gör vi det, kan vårt arv bli ett sagoland...
...där drakar fortfarande simmar och där sjölejon leker.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu - för bättre texter